|
|
|
![](https://gye.org.il/media/com_emailsystem/images/calendar-icon-white.png) |
המסע לתשעים יום - היכל התהילה |
|
![](https://gye.org.il/media/com_emailsystem/images/imageoftheday-icon-white.png) |
התמונה היומית |
|
|
![](https://gye.org.il/media/com_emailsystem/images/dov-icon-white.png) |
סוד הכניעה |
כלב, עציץ והתמדה בהחלמה |
|
יש סצינה בסרט שעוסק בהתמכרות לסמים ואלכוהול, בו שואל אחד המחלימים את המדריך במוסד הגמילה, מתי הוא יוכל לצאת שוב לדייטים עם נשים. במילים אחרות הוא שואל, איך הוא יידע מתי ההחלמה שלו מבוססת ויציבה באופן שהוא כבר יכול להתקדם לשלב נוסף בחיים מבלי להסתכן שבכל רגע הכל עומד להתפרק שוב.
תשובתו של המדריך היא בערך ככה: כשאתה מסיים את התקופה שלך במוסד הגמילה ואתה חוזר לחיים, לך לחנות פרחים ותקנה עציץ. אם אחרי שנה העציץ עדיין יהיה חי ופורח, תלך לחנות בעלי חיים ותקנה כלב. אם אחרי שנה נוספת גם העציץ וגם הכלב עדיין יחיו - אתה יכול לצאת לדייט.
הרעיון הוא פשוט. כמכורים אנחנו סובלים מבעיה רצינית מאוד של חוסר התמדה ועקביות, ובודאי כאשר מדובר בדברים שמצריכים טיפול והשקעה יום-יומית. אנחנו אוהבים את הרעש והצלצולים של התחלות חדשות, החלטות בומבסטיות ופרוייקטים מבטיחים, אבל מאוד חלשים בהמשך העשיה האפורה, השוחקת, זאת שלא מראה את התוצאות כאן ועכשיו. לכן, להיכנס למוסד גמילה זה עדיין החלק הפשוט בסיפור של ההחלמה מהתמכרות פעילה, ואילו ההמשך של העבודה העצמית באופן קבוע יום אחרי יום - זה כבר סיפור אחר.
שמעתי חבר שהגדיר את זה כך שהדבר היחיד בו הוא היה עקבי זה בחוסר העקביות. הוא התמיד בחוסר ההתמדה שלו בכל דבר בחיים...
הטיפול בעציץ הוא רק משל כמובן. הנמשל הוא לקיחת אחריות על החיים, בלי להזניח את כל המחויבויות שלנו מתוך הכחשה ש"יהיה בסדר". בדרך הקשה למדתי שאם אני לא פותח את המעטפות שמגיעות בדואר - הבעיות שבתוכן לא נעלמות אלא גודלות. טבעו של חשבון חשמל שלא משלמים אותו הוא שיתנפח עד שהחשמל ינותק, ולא כפי שניסיתי להשלות את עצמי שאם אני לא פותח את המעטפה אז אין חשבון לשלם והכל יהיה בסדר.
החלמה במהותה היא בדיוק זה: להתמיד בלקיחת אחריות על החיים שלי. לכן, הפרמטרים לבדוק את איכות ההחלמה שלי הם לא איך אני משתף בקבוצות והאם יש לי הרבה ספונסיים אלא עד כמה אני מצליח להתמיד בתכנית ועד כמה החיים שלי נראים אחראיים. הסימנים לנסיגה בהחלמה יהיו רכב מבולגן, דואר שמצטבר, תור לרופא שמתפספס, דו"ח על עבירת מהירות ודברים מהסוג הזה. ההחלמה נמצאת בפרטים הקטנים, לא היכן שהיא נראית קשורה ישירות לתאווה אלא בליבת ההתמכרות.
|
|
|
![](https://gye.org.il/media/com_emailsystem/images/attitudeperspective-icon-white.png) |
בעיניים של אסירותודה |
מבעד לערפל - איך זה עובד במציאות |
|
בלבלתם אותי לגמרי. כול הכבוד. הבאתם אותי להכרה שאני חסר אונים. קיבלתי. באמת. אבל זה רק מסבך אותי יותר, כי עכשיו אני לא מצליח להבין מהיכן אקח את הכוח להרים את הטלפון... כי לי אין כוח מולה, והיא הרי לא תתן לי להרים אותו... וחוצמיזה, באותם הרגעים אינני רוצה לוותר ואין לי כוח לוותר...
בתקופת ההחלמה הראשונה שלי השתמשתי בטיעונים כאלו ואחרים כדי להוכיח את חוסר ההבנה של המטפל שלי (אלכוהוליסט) בהתמכרות לתאווה. פעם אחר פעם טענתי כלפיו "שבתאווה זה אחרת"... הוא חזר ושנה באוזני שביחס לחוסר השקט, חוסר הסיפוק, הנרגזות התמידית, והאלרגיה הפיזית המתניעה את הכמיהה, אין כל הבדל (והוא כמובן צדק) בשורה התחתונה לא קיבלתי ממנו הסבר מניח את הדעת, אבל המשכתי לעשות את מה שהוא אמר גם בלי להבין. יום אחד, פתאום, התשובה הגיעה אלי מבפנים, ידעתי שכמה שזה נכון, זה לא נכון.
להלן ההסבר; נכון שמול התאווה ישירות, כשהיא 'נכנסת לי למערכת', אין לי מה לעשות, אבל בכל סיטואציה ישנו פרק זמן של שהות מסויימת, המאפשרת לעשות לפחות משהו. מבעד לערפל נראה לי הכל אותו הדבר. ראיתי, פעלתי. ברצף אחד. ולא היא. מרגע הראיה ועד להתאוות עצמה מתחוללים המון דברים. בחשיבה בהרגשה וגם בפעולה. כך בדיוק החולי הנפשי משתלט לי על כל המערכות - 'אכלת אותה. אין לך ברירה אלא להשתמש'. בהתבוננות עמוקה ואיטית גיליתי שבין גלי התשוקה שתקפו אותי היו גם 'חלונות' בהם חשבתי רציתי ואף עמדתי להתנהל אחרת.
אתן דוגמאות אישיות מהבית ומהרחוב ואנסה לבודד את ההתרחשות הזו לפרטים.
הבית - ההתחלה כמו תמיד תמימה, אתר חדשות, ידיעות ספורט, לא משנה מה, פתאום קופצת ידיעה שעבורי היא לא תמימה בכלל. אני יודע את זה. העיקצוץ בבטן משמיע קול שאומר 'אופה', שים לב, יש פה עוד משהו. (אגב, שנים של התעלמות לא גרמו 'לקול' הזה להיעלם. הוא לא נשמע כי התרגלתי מאוד להקשיב לקולות אחרים.) שימו לב לדיאלוג מהיר שמתפתח לו בתועה שלי כהרף עין בצורה כזו אחרת; קול חזק משתיק את הקודם בבוטות. זוז, אתה הרי רק רוצה לראות על מה המחקר הזה, מה כבר יקרה? שתשפר קצת את ההבנה שלך באשתך? (אמיתי!) וביננו גם מידע על תנוחה חדשה לא יזיק לך... מה יש, תגוון קצת... והתמונות? נו בסדר אתה תסתיר אותם... אבל בלי סוף פעמים לא הצלחתי להסתיר? כי לא באמת רצית... עכשיו אתה באמת לא רוצה, נכון?! בטח רוצה. ועוד איך...
ואת השטות הזו אני קונה גם ברחוב - זה לא קורה לי בדרך כלל מול תאווה מפורשת, הרי אני לא באמת רוצה תאווה... מזווית העין אני מבחין במשהו לא מפורש, ומתחיל לאכול ת'ראש; מה כבר יכול לקרות לך אם תבדוק האם זה גבר או אישה, אה? תרגע, לא יקרה לך כלום. ואז כמעט תמיד אני מסתכל. אחרי המבט הראשון, כשאני כבר בתוך הלגימה הראשונה המחשבה הדומיננטית היא; 'ראית, לא קרה כלום', רק מהלחץ הזה אתה עוד תלך לעזאזל... הנה לך, אם לא היית כל כך לחוץ זה לא היה תופס אותך עכשיו... הלך עליך, כן, שוב הרסת את זה... אם כבר אז כבר...
אני לא מכיר כמעט מכור שלא חווה רמאות עצמית מהסוג הזה. חשוב שנזכור ששנים של עיוותים מחשבתיים לא נעלמים ברגע. לוקח זמן להפנים שמה שנראה ונחווה כמציאות אינו בהכרח כזה, עובר זמן עד שהרעיון החמקמק - כניעה הופך לדייר של קבע במוחינו. אגב, לעתים קרובותו גם אחרי שנדמה שהושגה הבנה כלשהי היא חומקת שוב. הרעיון הוא לתרגל כל הזמן יציאה החוצה. לא לשמור בפנים. אין יותרלבד. זה מה שעוזר אחר כך לפנות החוצה בזמן אמת. כאן המקום להדגיש את הנכתב בספר הלבן - ספר ההדרכה למוכרים לתאווה - (פרק ה' איך זה עובד, המציאות המעשית)
"לא משנה עד כמה הוסברו הצעדים בצורה מצויינת, עד כמה הובנו או עד כמה מאמינים בהם. אין לצעדים כל משמעות אלא אם כן הם מעובדים לתוך החשיבה והחיים שלנו. הצעדים לא עובדים אלא אם כן מבצעים אותם".
חברים, השנים הרבות בהן השתמשנו בתאווה היו מלאות בתיסכול יאוש הלקאה עצמית אשמה ופחד נוראיים, זה מה שבילבל אותנו וגרם לנו להתנדנד בין תחושה מוגזמת של כוח לבין חוסר יכולת אמיתית להתנהל. כך גם ניטלה מאיתנו האמונה שיש לנו אופציה נוספת מלבד השימוש. זו הסיבה שהצעד השני כל כך קריטי - "הגענו לאמונה שכוח גדול מאיתנו יכול להחזיר אותנו לשפיות".
היום אני יכול לומר בפה מלא, אחי, אל תאמינו למחלה. זה מה שהיא רוצה שנחשוב, ככה היא הופכת אותנו לשבויים שלה. תמיד. יש לנו שהות לעשות. לפחות משהו.
שנעשה. היום. בהחלמה.
|
|
|
![](https://gye.org.il/media/com_emailsystem/images/12stepprogram-icon-white.png) |
תכנית 12 הצעדים של שמור עיניך |
|
על מה אני מוותר בפגמי האופי שלי? |
|
במדור זה מופיע הסיכום של השיחה היומית בקבוצה הטלפונית של תכנית 12 הצעדים. להצטרפות לקבוצה אנא פנה באימייל לכתובת: help@gye.org.il
בצעד השישי אנחנו צריכים להגיע לנכונות לוותר על פגמי אופי, וכמובן אנחנו מנסים להבין איך מגיעים לנכונות הזאת, אבל לפני שאנחנו מגיעים לשם, אולי כדאי שנשאל את עצמו למה בכלל צריך נכונות כדי לוותר על משהו שפוגע בי? הרי פגמי אופי כשמם כן הם - פגמים, אז האם יש אדם שהיה רוצה להישאר עם פגמי אופי ולא יהיה מוכן לוותר עליהם?
אז זהו שכן, כל פגם אופי, למרות שהוא פוגע בנו, אנחנו גם מקבלים ממנו איזה רווח, ובגלל זה אנחנו לא ממהרים לוותר עליו. ניקח כדוגמה רחמים עצמיים - מצד אחד זה פגם אופי כי זה גורם לנו לשקוע בתוך עצמנו במקום לדאוג לעצמנו בצורה בונה, אבל מצד שני, כל אחד אוהב מידי פעם לשקוע בביצה הזאת ולהרגיש כמה הוא מסכן וכמה הוא נדפק... זה נכון לגבי כל פגם אופי אחר כמו טינות, פחדים, צורך בשליטה, יחסי תלות וכן הלאה וכן הלאה.
לא משנה מה הפגם אופי שלנו, אנחנו מפיקים תועלת כזו או אחרת מכך שאנחנו ממשיכים להשתמש בו, ואם אנחנו לא מודעים לרווח הזה, אז קשה לנו לוותר כי וויתור מעצם טבעו הוא הסכמה להפסיד משהו כדי לזכות במשהו טוב יותר.
כאשר אדם עושה דיאטה והוא מוותר על עוגה ובמקום זה אוכל גזר, הוא יודע היטב על מה הוא מוותר, אבל הוא מוכן לעשות את זה כדי לקבל את התוצאה הסופית. גם אנחנו צריכים לדעת מה אנחנו מרוויחים מהפגמי אופי שלנו, כדי שנוכל לוותר עליהם ולהרוויח את התוצאה שהיא נקיות וחיים שפויים ומפוכחים.
שיעורי בית: קח את הפגם אופי הכי מרכזי שמצאת בצעד הרביעי ותשאל את עצמך מה אתה מרוויח ממנו ולמה כל כך קשה לך לוותר עליו. אל תתמקד בשאלה מה הוא מפריע לך אלא בדיוק ההיפך - מה אתה מרוויח ממנו. אחר כך תוכל גם לוותר עליו ולהשתחרר ממנו בעזרת אלוקים.
|
|
|
|
![](https://gye.org.il/media/com_emailsystem/images/torah-icon-white.png) |
מן המקורות |
אחטא ואשוב? |
|
אחד ממעכבי התשובה הנוגע לקבלה על להבא, הוא מה שאנשים נוטים לבלבל את שקיעתם בחטא ואת נפילותיהם הרבות עם מה שאמרו חז"ל: "האומר אחטא ואשוב – אין מספיקין בידו לעשות תשובה". ברור שמי שאינו רוצה לחטוא עוד בשעה שהוא עושה תשובה, איננו נכנס לגדר זה כלל. הוא באמת רוצה שלא להוסיף לחטוא. אם היינו מציעים לו גלגל הצלה שיאפשר לו לצאת מתוך החטא, ודאי שהיה משתמש בו.
אחטא ואשוב, פירושו שברגע שאדם עושה תשובה הוא מתכנן ורוצה לחטוא. מדובר באדם שמשתמש בסוד התשובה כדי להוסיף ולחטוא, יודע את ריבונו ואת מתנת התשובה שנתן לו, ומשתמש בה באטימות, להכעיס – כדי לחיות חיים של הפקרות ולא להיענש. אין הכוונה לאדם ששב בתשובה ומצטער וכואב בכל פעם שהוא חוטא, ושלא ברצונו הוא מתפתה ונופל שוב.
|
|
|
![](https://gye.org.il/media/com_emailsystem/images/contribute-icon-white.png) |
לתרומות |
כל השירותים שלנו אינם כרוכים בתשלום. פעילותינו תלויה בתרומות. אנא, עזרו לנו להמשיך לעזור לאחרים! |
|
ניתן לתרום באתר |
|
צריך עזרה? אתה מוזמן לפנות לנציג שמור עיניך: המייל החם: help@gye.org.il הקו החם: 1599-500-119 |
|
|
![](https://gye.org.il/media/com_emailsystem/images/quicklink-icon-white.png) |
ניווט מהיר |
דף הבית האישי שלך - היכנס לעדכן ולהתעדכן את דף הבית האישי בהתקדמויות בשלל הכלים והאפשרויות שהאתר מציע. |
|
|
|
|
|